BASERET PÅ EN SAND HISTORIE
Seneste nyt fra hele verden:
De Olympiske Lege 1924 i Paris er nu slut.
Eric Liddell, briten som vandt guld i 400 meter,
blev lovet den amerikanske drøm.
Men den berømte atlet, som blev tilbudt flere sponsorkontrakter,
har sagt nej til dem alle. Han er gået med i London Missionary Society
og flyttet til Kina og har giftet sig med Florence Mackenzie.
Der vil de stifte familie. Han vil undervise og leve et givende liv.
At tilbyde en hjælpende hånd og lidt håb
er den eneste rigdom, mr Liddell har brug for.
Med lidt held finder man en i livet,
som kan hjælpe en med at blive et værdigt menneske.
Det held fik jeg for mange år siden, da jeg mødte den flyvende skotte.
Hans navn var Eric Liddell.
NI ÅR TIDLIGERE
Han blev kendt, da han nægtede at løbe et 400-meterløb på en søndag,
som han plejede at hellige sig familien
og vis taknemmelighed for alle de velsignelser, de havde fået.
I sejrens glans blev han kendt som manden, som stod for sine principper.
Men for ham var det ikke en storslået gestus.
Efter uddannelsen vendte han tilbage til Kina,
hvor han underviste i kemi, engelsk og idræt.
TIANJIN, JULI 1937
De mangeårige kampe mellem Japan og Kina
havde udhulet vores lykke og påført vores folk stor lidelse.
Hent soldaterne!
Kør tilbage.
Tilbage. Japanerne kommer.
Det her er professor Liddell.
Mange tak.
Født fattig har man sine kneb.
Jeg fik tingene til at lykkes, når det var nødvendigt.
Professor Liddell kaldte mig Xi Niu.
Jeg fik penge for at køre ham til skolen hvor han underviste fattige børn.
Ind med jer!
Sæt jeg ned og vær stille. Sæt jer.
P for Peter. C for Cat.
Lærer Liddell, Song Tianjia er ikke kommet endnu.
Han sagde, at pærerne er modne nu. Han ville tage nogle med til Dem.
Lærer Liddell!
Jeg kommer!
Lærer Liddell!
Nej, Song!
Song!
- Song! - Det er slut.
Da jeg var yngre, løb jeg kun væk fra hvepseboer
eller nogen, der ville fængsle mig.
Men jeg løb med mr Li.
Løb hjalp ham til at finde fred.
Men den dag blev jeg slået af hans mod
da han løb for at finde fred i den eskalerende krig.
DET BRITISKE KONSULAT
Florence vil nok slå dig ihjel på grund af det her. Og mig med, sikkert.
Hun ville gøre det samme i mit sted.
Vi kom hertil for at hjælpe mennesker. Vi kan ikke rejse hjem pga. modgang.
Dine børn er også mennesker, Eric.
De er unge. Florence vil være der for dem.
Lad mig afslutte det, jeg er begyndt på.
Vær rar at give det her til nogen i nød.
- Far, jeg er bange! - Der sker ikke noget.
Hvordan lyder den sang, som mor holder så meget af?
Kan I hjælpe mig?
Stille min sjæl
Gud står ved min side
- Spil du. - Bær med tålmodighed
dit kors af smerte og sorg
Florence.
Tak gode Gud, at de sover godt.
Jeg lovede at hjælpe hospitalet i Xiaozhang. De mangler udstyr.
- Nu er Roberts søn... - Syg. Det ved jeg.
Han måtte rejse hjem til England for at tage sig af ham.
Men du er ikke læge som din bror.
Vi har stiftet familie.
Ikke kun Guds familie,
men vores egen.
Jeg elsker dig, Florence, af hele mit hjerte.
Jeg ved, hvilken slags mand jeg giftede mig med.
Hjælp mig med at pakke.
Kom, Heather. Er Xu ikke flot?
Sådan, ja.
Xu...
Tag dig godt af ham, mens vi er væk.
De kan stole på mig, mrs Li. Jeg lover at passe på Eric.
Før besættelsen havde mr Li søgt om orlov
fra London Missionary Society for at rejse til Canada med familien.
Men tilladelsen var endnu ikke kommet.
Han følte sig forpligtet til at hjælpe folk i nød,
i både gode og dårlige tider.
Jeg kommer, så snart jeg kan. Fortæl mormor, at vi alle har det godt.
Vis hende jeres smukke håndskrift,
så skal jeg vise børnene her, hvordan man skriver lige så pænt.
- Tro ikke, at det er en guldmedalje. - Åh, Florence...
- Et sidste kram, piger. - Vi skal snart være sammen igen.
Alle, der ikke er passagerer, skal forlade skibet!
Jeg er snart hjemme igen.
Farvel.
Jeg elsker jer.
- Jeg vil savne dig. - I lige måde. Jeg er snart hjemme.
Pas på den nyfødte. Lov mig det.
Det lover jeg.
Selv om den japanske hær havde plyndret og taget hans hjem,
troede mr Li på at bede for sine fjender.
Jeg havde andre tanker, men jeg holdt dem for mig selv,
fordi jeg ville lære at respektere mr Li.
Der skulle gå lang tid, før jeg forstod værdien i hans måde at tænke.
Mr Li måtte flygte fra sit hjem
og søge ly med andre fra skolen, hvor han underviste.
Er de til mig?
Tak.
Vi løber en tur. Kom!
Nu løber vi. Vi får varmen, hvis vi løber.
Han løb hver dag uden undtagelse.
Det tog mig nogen tid at indse,
at han ikke kun løb for sig selv, men også for os.
Hvor er din mor og far?
Vil du med?
Kom.
Tak.
Kom herop.
Jernsulfid.
Syre.
Kan I mærke lugten?
Det smager godt.
Lad mig prøve.
Gør det ikke. Han dyppede pegefingeren, men puttede lillefingeren i munden.
Farbror Li, der kom et brev til Dem!
Hvad har du der?
Maureen.
Er det Deres datter?
Hvornår skal De se hende?
Snart.
Meget snart, tror jeg.
Jeg savner også min familie.
Kom her.
- Farbror Liddell, er det her Dem? - Ja, det er det.
Før min hårgrænse kravlede bagud.
- Hvor søren fandt du den? - Jeg har mine metoder.
Jeg fandt den for længe siden. Den er til dig.
Kan du hjælpe mig med at finde et børnehjem til ham?
Xiao Shitou. Kan du arbejde?
Godt. Fra nu af kan du bo her.
Du kan hjælpe mig med at ordne bilen og den slags.
Vi er ikke i familie. Jeg vil bo hos farbror Liddell.
Han er ikke kineser. Vi er kinesere.
Han siger, at han også er kineser.
Sludder! Farbror Liddell er udlænding. I ligner ikke engang hinanden.
Jeg er født her, så jeg burde være kineser.
Ikke sandt?
Fremover kan du sidde her hos os. Vi er en familie.
Nu spiser vi.
Uden mr Liddell ville vi ikke sidde her og spise.
Uanset oprindelse så er vi stadig en familie.
Jeg har boet her det halve af mit liv,
så jeg hæver min kop for jer, mine venner,
med en drik, som kommer fra mit første hjem.
- Lad os drikke te sammen. - For Kina.
Skål!
Den er varm.
Min bror Robert, du ved. Han arbejdede på hospitalet i Xiaozhang.
Inden han rejser, bad han mig skaffe udstyr til lægerne der.
Nej, du fik det af din far.
Desværre har jeg ikke andet. Det ville glæde ham, hvis det kunne være til gavn.
- Ikke det her. - Jeg beder dig.
Jeg håber, det er tilstrækkeligt værd. Listen er temmelig lang.
Vis passérsedlen.
Stig ud nu!
Lad mig klare det her.
Vis os den!
Stop ham! Stop ham!
Det er jeg meget ked af.
Eric Liddell.
Den olympiske sprinter.
- Hvad laver du i Kina? - Underviser.
Du kan gå.
Tak.
Kør.
Vi har taget os af den undvegne.
Månederne gik, og det var ofte tæt på med de japanske soldater.
Livet rummede mange farer, og vi havende ofte i de stridendes krydsild.
Med Erics iver efter at hjælpe dem i nød og mine kontakter i underverdenen
lykkedes det os at gennemføre vores opgaver.
Lægeudstyret er her.
Det var ikke så slemt.
Eric, vil du bede for en døende patient?
Naturligvis.
- Olympiske sprinter! Skal vi dyste? - Hvad? I min alder?
Løb! Kom så!
Kom nu!
Har du ikke to hænder?
7. DECEMBER, 1941
KRIG! PEARL HARBOR ANGREBET
Gentag efter mig: Jeg, Hugh...
Jeg, Hugh...
- ...tager dig, Catherine, til min mand... - ...tager dig, Catherine, til min mand...
og lover at være dig tro...
i med-og modgang, i sygdom og helse...
- Dette er Guds hus. Læg jeres våben. - Ti stille.
Kaptajn, De har ingen ret til at være her. Kan vi ikke bare...?
Japans mægtige kejser
vil give jer alle et nyt hjem.
Kaptajn, De har ingen ret til at være her.
Vi er i krig.
Farbror Niu! Farbror Niu!
- Hvad er der, Xiao Shitou? - Jeg skal tale med ham.
- Farbror Niu! - Hvad er der? Få vejret først.
Japanske soldater har taget farbror Liddell.
- Hvad? Hvorhenne? - I kirken.
Farbror Niu, vent på mig!
Vent! Farbror Niu, vent på mig!
Dumme unge! Hvorfor løb du efter mig? Hvorfor?
Se nu dine knæ!
Dumme unge!
DEN LYKKELIGE VEJS PLADS
I er her takket være den japanske kejsers velvilje.
Frem til i dag lever I stadig.
Vor kejsers lejr vil beskytte jer.
I vil blive holdt væk fra krigens farer,
men I vil være under skarpt opsyn.
Bortset fra jer, der har familie, vil alle være adskilt.
Alle flugtforsøg vil blive straffet.
Af sted.
Nej, vi er gift. Vi skal den vej.
Vi er gift og skal være sammen.
Vent lidt! I kan ikke skille os. Vi er sammen!
Hvad sker der?
Catherine er min kone. Vi skal bo sammen.
- Hvordan kan De bevise det? - Det kan De. De så jo brylluppet!
Hvad Gud har sammenføjet, må mennesket ikke adskille.
Min kejser er Gud her!
Vi dyrker ingen afguder. Jeg beder Dem...
Fortsæt.
- Tag min køje. - Vi klarer det her sammen.
Du, dok...
Jeg fandt den her. Den er nok mere din stil.
Tak skal du have.
Søde kartofler.
Jeg savner farbror Liddell.
Vi spiser først, og så leder vi efter farbror Liddell.
Hvad pokker laver du?
Hvad græder du for?
Hvad er der galt med dig?
Jeg efterlader dig her!
Jeg lover at holde op med at græde.
Du må ikke gå fra mig.
Op med jer!
Op!
Hvem af jer er Eric Liddell?
- Hvem er det? - Det er mig!
Gå nu.
Ind med dig.
- Vores befalingshaver vil løbe mod dig. - Løbe?
Og træne.
Jeg ønsker en retfærdig kamp.
Når De løslader os, kan vi konkurrere.
Du har intet valg.
Vi fandt dem her.
Xiao Shitou og jeg havde ledt i flere dage, inden vi fandt lejren.
Den var blevet gjort til et fængsel
og var mere skræmmende, end jeg havde troet.
Jeg vidste straks,
at jeg var nødt til at anvende mine gamle tricks for at hjælpe min ven.
Farbror Liddell!
Shitou!
Der er japanske soldater overalt her.
Julen kom tidligt i år, dr. Hubbard.
Det er længst nede ad gangen.
Tag den her.
Held og lykke.
Jeg har virkelig savnet dig.
- Hvor har jeg dog savnet dig. - Og jeg dig.
Se dig lige...
Jeg vil forsøge at være barberet næste gang.
Du burde ikke blive her.
Der sker ikke noget. Se.
Jeg har lavet den til dig. Ingen diamanter denne gang.
Bliver du her, så bliver jeg. Husker du det?
- Vi går. - Kom nu!
Hun går jo, okay?
Der er et bjerg her.
Vi ser det fortabte lam og synger en sang for at lokke det tilbage.
Der var 99 som lå så trygt
beskyttet af flokken
Men et var langt ude på bakkerne
langt væk fra den gyldne port
Vi klarer det her.
Træerne omdanner kuldioxiden...
Kuldioxid-CO2.
Til ilt.
Træet anvender også fotosyntese, som vi talte om før.
Hvor får træet vand fra?
Ja, rødderne.
Stop!
Du tager det så alvorligt.
Vi skal konkurrere i morgen.
Eric! Eric! Eric!
Pokkers!
Det er ikke retfærdigt!
- Det er ikke retfærdigt, sagde jeg! - Godt klaret.
Se ham! Han sulter! Gå væk!
I vandt løbet den dag, da Japan invaderede Kina.
Taler han sandt? Spiste du ikke maden?
Vi takker jer alle.
Hvor vover du at narre os?
Vi gav dig god mad.
Du er ikke disse sko værdig.
Du er ikke værdig!
Nu er det nok! Før ham bort.
Li.
Eric.
De slår dig ihjel. Hvordan kom du hertil?
Jeg har mine metoder, ved du nok.
Dine metoder...
David bar brug for vand. Han har brug for vand.
Jeg har noget til dig.
Eric, du har gjort japanerne vrede.
De vil slå dig ihjel. Vi må have dig ud herfra.
- Hvordan skulle det gavne de andre? - Det giver dem håb.
Hvad har de uden dig?
Xu Niu.
Xu Niu...
Velkommen tilbage, drenge! Kan I gå? Sæt dig her, David.
Eric, herovre.
Hvordan har du det? Du er tilbage.
Noget brækket? Eric, er der noget, jeg skal vide?
Er du sikker på, at du har det godt?
Hent noget vand. Vi skal have et kig på øjet.
Det siges, at japanerne taber kampene ved fronten.
Det er anden gang, der ikke bliver leveret mad. Vi har lavet en aftale.
Klokken ti, lørdag aften. To gange om måneden.
Skynd dig!
Jeg kommer nu.
Vi har 30 minutter. Du bliver her hos farbror Liddell.
Jeg kommer og henter dig i morgen.
Livet i fængslet var hårdt for alle, også for vagterne.
Jeg forhandlede med mine kontakter i fængslet
trods den overhængende fare fra vagterne,
som aldrig ville sælge ud af kejserens magt.
Stort N og et lille A. Natrium blandet med klorid bliver...
- Hvad strør man på...? - Salt.
Xiao Shitou!
Kom her. Hvilke overraskelser har du til os?
- Det ser godt ud. - Tag den.
Xiao Shitou, skal jeg lære dig lidt kemi?
Skal Daisy lære dig engelsk?
Hvad er det her? Hvor kommer det fra?
Gaver fra beboerne i området.
- Gaver? - Ja.
Det kniber med forsyninger.
Vi afbryder strømmen i 30 minutter, og så tænder vi den igen.
Nej, det er nok.
På denne årstid...
når lyset...
- ...og årstiden skifter... - Så falder de ned!
Sæt dig, Daisy! Jeg forsøger at undervise.
Vi holder en kort pause.
Undskyld...
- Har Eric det godt? - Han er ikke rask.
Vent lidt.
Jeg tager dig med til et sted.
- Hvad er det? - Det er et klaver.
Når vi kommer ud herfra, vil jeg spille på det for dig.
Xu Niu!
Du må få mig ud herfra.
Se, hvad de har gjort ved mig. Se...
Xu Niu, du må redde mig. De slår mig ihjel.
Hvorfor skal du sætte vores liv på spil for at redde en udlænding?
Han kan dø når som helst derinde.
Hvordan kan vi sidde her uden at gøre noget ved det?
Nu er det nok!
Denne samtale er afsluttet!
Jeg har en god idé.
Kom.
Xiao!
Hop ind.
Skynd jer! Det brænder!
David Marshall. Hvem hjalp David Marshall med at flygte?
Catherine!
Jeg ved ingenting. Jeg ved ingenting!
Straf os ikke.
I skal beskytte, ikke straffe os.
Er vores ven blevet væk, bør I finde ham.
Alle bliver straffet, hvis jeg ikke får et navn.
Sæt ham i hullet, til noget tilstår.
David flygtede fra fængslet og kom med i modstandsbevægelsen
for at høre nyt om Japans øgede kamp for at vinde krigen.
- Gør det ikke! - Catherine, det nytter ikke.
Sig, hvor han er!
De har jo ikke gjort noget.
Vis os lidt barmhjertighed.
Følg min finger.
Begge øjne.
Det gør ondt her.
Er det i denne side?
- Er du øm her? - Ja, langt inde.
Jeg får migræne stadig oftere.
Rejs dig op.
På begge fødder. Sæt dig ned.
- Min køje. - Pas på hans hoved.
Vi skal bruge varmt vand og en klud.
Hugh?
Kan du høre mig?
- Hører du mig? Ved du, hvor du er? - Catherine...
Vi lægger den på din pande.
Det kan være bronkitis.
Men...
det er nok snarere en akut bakteriel lungebetændelse.
Han skal have medicin.
Snart, for ellers...
Har du nogen idéer?
FARA HØJSPÆNDING
Eric Liddell vil tale med Dem.
Major Kenji, De må skaffe medicin til Hugh Johnson.
Vi har ingen medicin. Vi har ingen mad.
Så beder jeg Dem se gennem fingre med, at der smugles fornødenheder ind.
Der er ikke forekommet smugling i denne lejr.
Lad mig løbe om kap mod Dem igen.
Hvis jeg vinder, så lad en besøgende medbringe, hvad vi mangler.
Vi har jo løbet om kamp, mr Liddell, og jeg vandt.
Et rigtigt løb.
Eric Liddell vil konkurrere mod Dem. Han venter udenfor.
Hvis vi afbryder strømmen, kan indbyggerne komme med medicin og mad.
Også til os.
Tror De, at jeg vil tabe?
Mr Liddell, jeg vil dyste mod Dem.
Tak, hr. major.
På søndag.
En, to, tre!
Løb!
Hurtigere, hurtigere, hurtigere!
- Jeg forstyrrer forhåbentlig ikke? - Nej da.
Hele lejren bidrog for at give dig et ordentligt måltid,
så du får kræfter til løbet.
Det er meget venligt af dem, men vi har alle brug for styrke.
Hvis hyrden sulter, hvad bliver der så af hans får?
Du kan ikke vinde løbet.
Du burde ikke engang forsøge. Det vil tage livet af dig.
Jeg har ofte sagt, at det var de andres bønner, der gav mig sejren.
Lad os give dem noget at bede til.
Gå tilbage til forlægningen!
Jeg har været her i to år. Jeg vil se et løb!
Ingen sko?
Man løber med fødderne, ikke med skoene.
Stille!
Vær stille! Det vil ikke hjælpe.
Lad os bede for ham i stedet.
Lad os begynde.
Synger de?
Nu begynder de!
- Han er her ikke. - Se efter igen.
Det er snart tid. Han kommer med medicinen når som helst.
- Tak skal du have. - Du har besøg.
Catherine.
- De får medicinen ind i aften. - Det ved jeg.
Du bliver snart rask.
- Du får det bedre. - Ja.
Vær stærk.
Du skal være far.
Vi troede, at du vidste det.
Er du gravid?
Tillykke, Hugh.
Din gamle sjover!
Vær forsigtig!
I er færdige her. Gå udenfor.
Forsvind!
Xiao Shitou!
Gør det ikke, Xiao!
I fanger må aldrig gå imod den kejserlige hær.
Drengen skal hænge der i syv dage.
Min kone og jeg stod hele natten ved hegnet
og bad og sørgede i tavshed over tabet af Xiao Shitou,
den rare dreng, som vi havde adopteret som vores søn.
Det var svært at bede for dem, der var så hjerteløse.
Daisy, min lille pige.
Min lille pige.
Hvorfor er Xiao Shitou død?
Hvorfor?
Han har fået fred, hvor han er nu. Han slipper for at lide mere.
Jeg er frygtelig ked af det.
Da din mor døde, gjorde det meget ondt, men du var hos mig,
så jeg forsøgte at finde et særligt sted i mig, kun til os.
Hvor er det sted?
Du skal finde det i dig selv.
Du må gøre det for mig og for Xiao Shitou.
Når du finder det, vil du vide, præcis hvad du skal gøre.
Lyder det godt?
Vagten, som forsøgte at advare os, kom i hullet.
Alle var taknemmelige for hans venlighed og mod.
Lad mig gøre det der.
Tak skal du have.
Jeg kom så langt, at jeg sagde, at jeg påtog mig et for stort ansvar.
Og efter en måneds hvile...
- ...blev det meget bedre. - Netop.
Kommandanten major Kenji Kurata sagde til mig,
at jeg kan komme hjem til jul ifølge hjemsendelsesaftalen.
Men Catherine, som for nylig mistede sin mand, er gravid,
og for hendes og barnets skyld
bad jeg majoren lade hende rejse i mit sted.
Jeg ved, at du havde gjort det samme.
Min evige kærlighed til dig og børnene.
Eric.
Fra farbror Eric til dig.
Hvor svært det end var, havde jeg modtaget hans besked.
Eric Liddells urokkelige tro på menneskets godhed
havde fået kulden i min sjæl til at smelte.
Udenrigsministeren, den 11. august...
at Japan kapitulerer betingelsesløst.
Vi skal hjem!
Den er slut! Den er slut!
- Hvad? - Krigen!
Krigen er slut! Krigen er slut!
De skal flyve med vinger som ørne. De skal løbe og aldrig blive trætte.
Eric Liddells monument, Weifang Kina.
I løbet af vores tid sammen
modtog jeg mange gaver fra Eric Liddell,
som hjalp mig til at blive et værdigt menneske.
Men den største gave af dem alle
var hans gave om håb.
Eric Liddell døde af en hjernetumor fem måneder før Japan kapitulerede.
Interneringslejren i Weihsien blev befriet den 17. august 1945.
Tekster: Torben Christensen